![1](http://darbs.lt/wp-content/uploads/2015/10/1.jpg)
„Vykstant neramumams kaimyninėse šalyse, abejinga grėsmei neliko ir Lietuva. Atlikti karinę tarnybą atrinkta daugiau nei 35 tūkst. jaunų vyrų iki 26 metų. Nebuvo išvengta audringos visuomenės reakcijos: vieni piktinosi pasirinkimo laisvės netekimu, kiti džiaugėsi pagaliau sutvirtėsiančiais šalies vyrais. Bet kokiu atveju šie įvykiai neabejotinai atgręžė visuomenės dėmesį pirmiausia į Lietuvos kariuomenę, į saugumo ir, galiausiai, žmonių pilietiškumo stoką. Kadangi suprantame problemos svarbą, norime rasti jos ištakas ir sprendimo būdus, keliame klausimus: kaip pasiekti pilietinę visuomenės brandą, kokia turėtų būti pilietiškumo pamoka, kaip šių dienų švietimas prisideda prie apsisaugojimo nuo propagandos, ir ko turėtume labiau saugotis – informacinio ar civilinio karo?“ Tokiais žodžiais Pasvalio krašto žmonės, o pirmiausia – jaunimas, buvo kviečiami į diskusiją Pasvalio krašto muziejuje. Pas mus į svečius atvyko buvęs Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius JAV ir Meksikai dr. Žygimantas Pavilionis, Kovo 11-osios Akto signatarė, LR Seimo narė, buvusi krašto apsaugos ministrė Rasa Juknevičienė, Krašto apsaugos savanorių pajėgų karys Adomas Bužinskas, KASP Vyčio apygardos 5-osios rinktinės Pasvalio–Biržų pėstininkų kuopos vadas kapitonas Modestas Lapienis. Šią diskusiją organizavo Jaunųjų konservatorių lygos Pasvalio skyrius ir Lietuvos mokinių parlamentas. Svečius pristatė ir renginį vedė Pasvalio rajono mokinių parlamento prezidentas Simonas Petkevičius.
Lietuvai reikia mišrios kariuomenės
– Apie tuos pačius dalykus, apie kuriuos prieš keletą metų atvirai kalbėjom tik vienas kitas, dabar netgi daug aštriau kalba visi. O tada mus vadino rusofobais, be reikalo erzinančiais Rusiją. Nors mes ir tada, ir dabar puikiausiai suprantam, jog būtina daryti viską, kad karo niekada nebūtų, kad Kremlius net neplanuotų invazijos į mūsų kraštą, – teigė Rasa Juknevičienė. – Taikos meto sąlygomis didelės kariuomenės Lietuvai nereikia, tačiau mes turime būti parengę mobilizacinį rezervą – žmones, kurie, paskelbus mobilizaciją, galėtų būti tuoj pat pakviesti į tarnybą. Dabar Lietuva turi apie 8 tūkst. profesionalių karių, apie 4,5 tūkst. savanorių, kurie yra sudėtinė kariuomenės dalis, ir dar apie 2,5 tūkst. žmonių, kurie netarnauja savanorių pajėgose, bet yra dalyvavę mokymuose.
Zina MAGELINSKIENĖ
Visą straipsnį skaitykite 2015-10-27„Darbe“.
Puikus straipsnis: įtaigus, verčiantis mąstyti ir susimąstyti, patriotiškas, įdomus ir svečias, ir viešnia iš sostinės, iliustruotas dar puikesne vaizdine medžiaga (net 5 fotografijos!). Gal kiek apmaudoka, kad atvykę viešnagėn – b u v ę… Bet, kaip sakoma, dar ne vakaras!.. Abiems!
Iškart pajutau, kad kažką iki šiol dariau netaip – viešnios pasakojimas apie mamą ir sūnų – kareivėlį atvėrė akis: pradėjau valytis dantis ir skalbtis kojines; o kad sutaupyčiau skalbiamuosius miltelius, nebepamenu per kokį referendumą dovanotus dosnių prekijų, tai sykiu skalbsiu ir žmonos pėdkelnes. Berods, Napoleonas kartojo, jog nuo mažo – prie didelio…
Truputį nuvylė susirinkusi diskusijon auditorija: pirmoje eilėje pasigedau e s a m o šešėlinio ministro ir paskui jį šešėliu vaikščiojančių savivaldybės vadovų. Nepatriotiška, vienok! Tiesa, antrame plane pastebėtas valdančios rajoną partijos skyriaus pirmininkas, tačiau kas gali paneigti, kad jis į muziejų atvyko vedinas tik jaunystės laikų reminiscencijų…
Nesikartosiu, kad straipsnis informatyvus, tačiau labai noriu pacituoti išties taiklius Pasvalio savivaldybės tarybos narės, Jaunimo reikalų tarybos pirmininkės J. Vaitiekūnienės mintį: „Žmogus, kuris ko nors moko, pirmiausia turi tuo tikėti pats. Tada ir patriotinis ugdymas neliks be atgarsio“ (!!!).
Pabaigai: vienoje foto užfiksuotas šio laikraščio esamas vyriausiasis redaktorius. Gal, mąstau, šiam įvairiapusiškam žmogui ir mažiausiai 7 amatų specialistui derėtų prisiminti rytų išmintį: vakarienę atiduok priešui!? Kitaip kalbant, po 18 val. – į burną nė trupinio! Antraip jis nebetiks ne tik mobilizaciniam rezervui, bet ir kaip galimo informacinio karo (žr. puikaus straipsnio pradžią) eilinis nebegalės produktyviai AK””” kovoti…
***Šveikas – Hašeko aprašytas WWI (Didžkario) laikų kareivukas optimistas. Hašeką su Havelu (šis irgi rašydavo ir net kurį laiką prezidentavo) vis sumaišydavo b u v ę s Seimo pirmininkas A. Valinskas. Ta intencija atleiskim valdžios vyrams (ir moterims), nes jie (jos) irgi nėra neklystantys…
„””AK – asmeninis kompiuteris; tie, kurie pagalvojo kitaip – nepatriotai!
tas pats jaunuolio veidas vis darbe Tėvas sūnų į politiką nuo mažumės kiša kiša KIŠA NESKANU JAU
Tikrai „daroma” dirbtinai pamaina tėvui, faktiškai dirbtinai daroma, ne pasiekimais o kišimais į viešumą. Fe, negražu ir negarbinga. Bet kas ta garbė politikoje tai kaži ar kas žino…
Sudominote: apie ką Jūs?
manau čia apie vidurinį jaunuolį ir kitose nuotraukose (popieriniame egz. ) pirmoje eilėje sėdintį jo tėtį 🙂
kas tiesa tai ne melas 🙂
Dėkui už info, Fe nu! (sekantis postas bus Fenui? juokauju). Net nepagalvojau apie šitą tėtį ir sūnų…. Maniau, kad Jūs apie vyresnę kartą mintį rezgate. Tarkim, seimūnų lygmeny…
Kita vertus – nėr čia ko dyvytis. Turim uždegantį pavyzdį: iš kažkokio užpečkio ištrauktas „patriarcho“ anūkas (kaip kokiam jomarke papūga ištraukia iš rylininko skrybėlės laimingą bilietėlį, taip vienos partijos fokusininkas ištraukė laimingą raidę „L“…). Toliau – nebefokusai: pūsk, anūkėli, į Briuselį, į Europos parlamentą, sėskis, anūkėli, į minkštą partijos vedlio krėslą! Štai kaip būna „ant Lietuvos“, ania?!
Jūsų paminėtas atvejis – baika, tik mokyklos parlamentas…
Nors, ką aš žinau: gal tas Simonas iš pirmos muziejaus salės eilės ir gabus vaikis? Gal , kaip anksčiau sakydavo, visi keliai jaunimui atviri!
Ypač jei to jaunimo šeimose pasitaiko tinkamų eismo reguliavimui tėčių ir senelių…
This info is the cat’s pasjama!